Můžu ti říct tajemství, Séverine?
Každým dnem tě miluji víc a víc.
Já tě taky miluji, Pierre.
Znamenáš pro mě všechno, ale...
Ale co?
Chtěl bych, aby všechno bylo perfektní.
- Cítím z tebe takový chlad. - Nechci o tom mluvit.
Nechtěl jsem tě rozzlobit. Tolik mi na tobě záleží.
A k čemu mi to je?
Dokážeš být velmi krutá, když chceš.
Omlouvám se, Pierre.
Zastavte.
Vystup!
- Proč? Co je? - Řekl jsem, abys vystoupila.
Ale proč?
Pojď!
- Nech mě! - Pojď!
Nech mě.
Udělejte, co jsem řekl.
Jak se odvažujete?
Nechte mě!
Není to moje vina. Vysvětlím ti to.
Pojďte!
Můžete být na tu malou couru zlí. Pospěšte!
Pierre, je to taky tvoje vina.
Vysvětlím ti to. Můžu to vysvětlit.
Zavřete pusu, madam. Nebo vám ji zavřeme my.
Přestaňte!
Prosím, řekni jim, ať přestanou!
Pomoc!
Zmlkni, ty couro!
No tak, běžte.
Zatáhni.
Nekřič. Jestli zakřičíš, zabiju tě.
Pierre, prosím. Prosím, odpusť mi.
Opravdu.
Pierre, prosím, nepouštěj kočky.
To stačí.
Teď je vaše.
- Pierre, miluju tě. - Tak do toho!
Na co myslíš, Séverine?
O čem přemýšlíš?
O tobě. O nás.
Jeli jsme kočárem.
Zase kočárem?
Polib mě.
Zítra ráno musíme brzy vstávat.
- Proč? - Musíme si zabalit.
- My někam jedeme? - Ano.
Kam?
To je překvapení k našemu výročí svatby.
Naše štěstí trvá už rok.
A co nemocnice?
Nechci na ni teď myslet,...
chci teď myslet jenom na tebe.
Jsi šťastná?
Ano, zvlášť když jsi tady.
Chci, abychom byli navždy spolu.
Ne, prosím!
Spi dobře.
Dobrou noc.
Pierre...
Ano?
Prosím, odpusť mi.
Jsi tak hodný, tak chápavý a já...
To nic. Spi.
Půjdeš na tu párty do hotelu?
Nevím. Husson chodí spát ze západem slunce.
Tak ho nech spát a pojď s námi.
Říkají, že večer bude sněžit.
Chtěla bych vidět toho kouzelníka. Říkají, že je skvělý.
Nenechám se od něj uspat.
Kouzelník není hypnotizér. Kouzlí.
Hypnotizér pronikne do tvých nejtemnějších tajemství.
Tak já jdu. Uvidíme se později.
- Ahoj. - Ahoj.
Kolik je hodin?
Pět.
Vypadáš znuděně.
Jak bych se mohl nudit?
Nejsem v kostele.
Chtěl bych ti říct něco pěkného.
Miluji tě.
Díky.
Máš tak jemné ruce.
Ale no tak.
Musíme tam jít? Je tam Husson.
Pozdě. Už nás viděli.
Co proti němu máš? Mně přijde zajímavý.
Myslíš? Nesnáším, jak na mě zírá.
Pojďme.
Dobrý večer.
Už jsem vás potkal. Ruku v ruce.
Je vždycky pěkné vidět novomanžele.
To je divné přivítání.
Vůbec ne. Je to krásné, velmi uklidňující.
Pierre, někdy se díky vám cítím tak špatně.
Muži jako vy se těžko hledají.
Myslím to upřímně.
Dobře... díky.
Podívejme. Dva krásné pohledy.
Proč to říkáte? Znáte je?
Ne.
To je všechno, co vás zajímá?
Všechno ostatní je zbytečné. Ztráta času.
Měl byste se se svou posedlostí obrátit na lékaře.
Má dost peněz a času, to jsou jeho dva problémy.
Nezapomeň na lov.
Mám také slabost pro chudé.
Myslívám na ně, když sněží.
Bez naděje, bez ničeho.
Jste tak krásná, Séverine.
Nechte si ty komplimenty.
To žádáš nemožné.
Už jsem tu moc dlouho. Bolí mě hlava.
- Je venku zima? - Ne, je tam pěkně.
Potřebuji na čerstvý vzduch. Uvidíme se později, Renée.
- Tak později. - Příjemnou procházku.
Mám ho rád, je s ním zábava.
Je divný.
Ještě hůř.
Něco nového o Hussonovi?
Má se dobře.
Pořád jste spolu?
Naneštěstí. Nemluvme o něm.
- Pamatuješ na Henriette? - Samozřejmě.
Vypadá to...
Vypadá to, že pracuje v nevěstinci.
Co?
Slyšíš dobře. V bordelu.
Je to pravda. Několikrát týdně.
Věřila bys tomu? Henriette!
- To tě muselo šokovat. - Ne.
Chápeš. Žena jako ty a já.
Jde s každým.
Na takových místech si nemůžeš vybírat.
Musíš vzít každého. Starý, mladý. Ošklivý, hezký.
Ani s člověkem, kterého miluješ, to někdy nejde.
S někým cizím, to musí být strašné.
Taková místa ještě existují?
Promiňte, dámy, ale taková místa stále existují.
Už nejsou taková, jako před válkou.
Samozřejmě, že červené lucerny už neexistují.
A věřte mi, obchody jim jen kvetou.
Můžu vás do nějakého vzít.
Je to moje práce, chápete.
Jezdím s taxíkem už 20 let, viděl jsem leccos.
Dvakrát mě přepadli, jestli vás to zajímá.
A jsem pořád tady.
Hej, co se děje?
Jsme tady.
Tyhle květiny jsou pro vás.
Dobře.
- Kdo je poslal? - Pan Husson.
Proč jste je dala sem?
Dojdu pro hadr.
To nic. Je to jenom voda.
Co se to dnes se mnou děje?
Séverine, rychle!
Tak jdeš, nebo ne?
- Budeš ještě hodně pracovat? - Už jsem skoro hotov.
Můžu se tě zeptat na takovou hloupost?
Ano.
Než jsi mě poznal, chodil jsi do takových těch...
domů?
Bordelů?
Moc ne. Proč?
Zajímá tě to?
Zajímá mě všechno, co se tě týká.
Myslela jse, že už byly zrušeny.
Teď se provozují tajně.
Zajímalo by mě, jak to tam chodí.
- Poslechni, musím pracovat. - Prosím.
Přijdeš tam, jsou tam ženy,...
ty si jednu vybereš.
Strávíš s ní půl hodiny...
a potom jsi celý den v depresi.
Semen retentum venenum est.
Mlč.
Mlč. Už to nechci poslouchat, prosím.
Co se stalo?
Nikdy jsem tě takovou neviděl.
Co se děje?
Nic. Jsem jenom unavená a nervózní.
Běž si odpočinout.
Máš pravdu.
Dobrou noc.
- Mám jít s tebou? - Ne! Ne.
Ano, zůstaň se mnou, dokud neusnu.
Ty nikdy nedospěješ.
Dneska se nějak nemůžu trefit. Běž místo mě.
- Odcházíš? - Ne, počkám uvnitř.
- Dobrý den, jak se máte? - Celkem dobře.
Moc často vás nevídáme.
To je pravda.
Nashledanou.
Naše tajemná Henriette.
Žena dvou tváří,...
dvojího života. Jak zajímavé!
- Renée vám řekla? - Ano. Ale proč?
Kvůli penězům, pochopitelně.
Většina žen to dělá pro peníze.
Je příjemné vás vidět, Séverine.
Nerozumím takovým ženám.
Je to nejstarší zaměstnání na světě.
Dnes stačí zatelefonovat.
Ženy, které pracují v těchto domech, jsou velmi vzácné.
Zdá se, že je znáte dobře.
Ano, chodím tam často. Mám to místo rád.
Takový ten parfém, ženy jsou vám k dispozici...
Vzpomínám si na jeden u Opery.
Madam Anais.
Cité Jean de Saumur 11. Mám báječné vzpomínky.
- Zbláznil jste se? - Neberte to vážně.
„Cute compulsion“, jak by řekli Angličané.
Jsem ale neškodný.
Séverine, jednou bych vás chtěl vidět bez manžela.
Mám Pierra rád, ale je lepší, když tu není.
Madame Anais. Cité Jean de Saumur 11.
Séverine, Séverine. Co to děláš?
Co se děje?
- Ráda bych s vámi mluvila. - Pojďte dál.
Dobrý den, madam.
Dobrý den.
Vy jste...?
Jsem Madam Anais.
Chtěla jsem vědět...
Pojďte dál. Budeme mít víc klidu.
Posaďte se. Mohu vám něco nabídnout?
Ne, děkuji.
- Cigaretu? - Děkuji, nekouřím.
Nebojte se. Jako doma.
Pomůžu vám. Posaďte se.
Jste pěkná a mladá. Takové tu mají rádi.
Vím, že je to poprvé těžké,...
ale všichni potřebujeme peníze.
Rozdělíme se půl na půl.
Mám své výdaje.
Děkuji, madam. Musím už jít.
To je v pořádku. Jste jenom nervózní.
Můžu jim říct, že jste tu poprvé.
Není to tak zlé.
Je brzy. Ostatní děvčata tu ještě nejsou.
Brzy ztratíte knoflík.
Kdy chcete začít?
Nevím.
Dnes?
Ano, možná. Ale jenom odpoledne.
V pět musím odejít. Musím!
Od dvou do pěti. Bez problému. Přijďte včas.
V pět můžete odejít. Slibuji.
Nashledanou. Promiňte.
Budu vás čekat dnes ve dvě.
Něco se stalo?
Ne, jenom jsem byla v okolí na nákupech.
Chtěla jsem tě pozdravit.
Myslel jsem, že nemocnice nenávidíš.
To ano. Ale nechci být sama.
Pojďme spolu na oběd.
Nemůžu. Mám oběd se šéfem. Říkal jsem ti to.
- To je pravda, ale... - Promiň.
Nezapomeň, že večer jdeme k Févretovým.
Ano.
- Promiň, že tě otravuju. - To není otravování.
Uvidíme se večer.
Vrátím se domů tak rychle, jak jen to bude možné.
Pierre...
Nepočítala jsem s vámi.
Odešla jste ráno tak rychle...
Myslela jsem, že jsem vás vylekala. Pojďte dál.
Věci si dáte sem.
S ostatními dívkami se seznámíte brzy.
Mathilde a Charlotte. Obě jsou moc milé.
Mé dívky musí být slušné a velmi srdečné.
Musíte mít svou práci ráda.
Zrovna před týdnem jsem jednu dívku propustila. Moc krásnou.
Ale byla příliš vulgární. To je špatné.
Jak se jmenujete?
- Nechci... - Nechci vaše skutečné jméno.
Myslíte, že se jmenuji Anais?
Musíme oslavit váš příchod.
Ne, děkuji, madam.
Jen trochu.
Musíme vám vymyslet jméno. Jednoduché a roztomilé.
Které se bude snadno pamatovat.
Přemýšlejme spolu.
To je pan Adolphe, jeden z našich nejlepších klientů.
Je s ním legrace, uvidíte.
Mám nápad.
Líbila by se vám „Belle de Jour“ (Kráska dne)?
Belle de Jour?
Když chodíte jenom odpoledne...
Když chcete.
Vypadáte nervózně.
Uklidněte se.
V pět odcházíte. Nebojte.
Někdo na vás čeká?
Přítel?
Manžel?
Nechci slídit.
Polibte mě.
Děvčata mají žízeň.
Počkejte. Hned se vrátím.
Madam Anais!
Nové děvče! Kde ji skrýváte?
Běžte pro ni, rychle! Nebo si pro ni dojdu sám.
Belle?
Uvidíte, je s ním zábava. Prodává cukrovinky.
Má továrny v Bordeaux.
Je milionář. Pojďte.
Když to nemám každou noc, nemůžu spát.
Další den je špatný.
To je párty!
Představuji vám Belle de Jour!
- Dobrý den. - Dobrý den.
Řekla jsem vám, abyste zatahovali závěsy.
Belle de Jour, přidejte se k nám. Dejte si s námi šampaňské.
Anais, ještě jednou. Pospěšte si!
To je štěstí! První den a hned šampaňské!
To zní, jako bys už nějaké měla.
Seznamte se. Budu hned zpátky.
No tak!
Krásná ženská! Od hlavy až k patě.
Na to zapomeňte! To už je na vás moc!
Přesně tak.
Podívejte na něj. Chce všechno.
To je moc pěkné.
Ale budete potřebovat něco, co se dá snadno svléknout.
Že, pane Adolphe?
Mně se v těch šatech líbí.
Velmi vznešené. Přesně tak to mám rád.
Slíbil jste mi dárek.
- Líbily by se mi takové šaty. - Nejsem milionář, drahoušku.
Tak to je smůla.
To je krása.
Ty detaily jsou neuvěřitelné.
Je snadné se pěkně oblékat, když máš peníze...
- Ale styl si koupit nemůžete. - Tak tady je šampaňské.
Výborně, už jsem celý vyschlý.
Ne, já to udělám. To je práce pro muže.
Jsem světový šampion v otevírání lahví!
Jak talentovaný!
Mám rád šunku a uzeniny...
Opravdu miluju kus šunky...
Ale ještě víc mám rád pár pěkných nohou...
Tohle se stane, když není dostatečné vychlazené.
Teplé šampaňské je jako čaj.
Omlouvám se, měla jsem ho dát do mrazáku.
Věděla jste, že přijdu.
Ale nevěděla jsem, že přijde Belle de Jour.
Tak na člověka, na kterém mi nejvíc záleží! Na mě!
A na Belle de Jour.
Je dobré, jen trochu teplé.
Mathilde, mám pro vás dárek.
Zapomněl jsem.
- Tady. - Co to je?
Otevřete a uvidíte.
Děkuji.
Je s ním legrace. Nikdy nevíte, co od něj čekat.
To je zábava! To jsem celý já! Miluju život, miluju legraci.
Tak co, Belle de Jour?
Jsi smutná?
Co se děje?
Uvidíš.
Budeme spolu šťastni, slibuju.
- Co je s ní? - Nechte mě s ní chvíli.
Nespěchejte na ni. Je tu poprvé.
- To už jsem slyšel tolikrát... - Je to pravda, přísahám.
- Kdo si myslí, že je? - Je nová.
Vedeš si dobře.
Pan Adolphe je prostý muž.
Dělejte, co chce, to je vše, co od vás žádá.
- Ne, chci odejít. - Co?
Myslíš, že je to hra? Vzpomeň si, proč jsi tady.
Běž.
Ano, madam. Půjdu.
Půjdu.
Nechte ji se mnou samotnou.
Potřebujete pevnou ruku, že?
Běž.
Zavři dveře.
Pojď.
Poslal jsem ostatní pryč, aby to tu bylo víc intimní.
Teď...
se zdá, že jsi tu nová.
Ja mám na takové věci nos!
Mě neoblafneš.
Ale jestli je to pravda, neměla by ses stydět.
Neříkej, že ve tvém věku jsi ještě panna.
To brzy zjistíme.
Bojíš se mě?
Nelíbím se ti?
Bylo by lepší, kdyby sis zvykla, má milá.
Ne, to mi nemůžeš udělat.
Kdo si myslíš, že jsi, ty malá čubko?
Nejdřív mě nažhavíš a pak utečeš?
To je sice zábavné, ale čeho je moc, toho je příliš.
Vidíš?
To se mi líbí víc.
Takže s tebou se musí drsně?
Jack of clubs, to je můj gin.
Pan Adolphe si dává načas.
To je normální.
Gin.
Séverine, kde jsi? Jsi připravena?
Tady jsi.
Co je s tebou? Něco se stalo?
Jsi nemocná?
Teplotu nemáš.
Mám někoho zavolat?
To nic. Jen jsem usnula.
Bolela mě hlava.
Dala jsem si aspirin a horkou sprchu.
Zítra mi bude líp. Kolik je hodin?
Už je pozdě.
Zavolám Févretovým, že nikam nepůjdeme.
- Můžeš jít. - Nemyslím.
Raději tu zůstanu.
Mám ještě nějakou práci.
Spi dobře. Dobrou noc.
Co polévka?
Je studená.
Mají býci jména, jako kočky?
Jistě. Támhleten je Remorse.
A za ním Expiation.
Kolik je hodin?
Něco mezi dvěma a pěti hodinami. Určitě ně víc než pět.
- Jak se má tvá žena? - Dobře, díky.
Kde je?
Támhle. Pojďme ji pozdravit.
Bude mi potěšením.
- Jak je, ty malá čubko? - Všechno v pořádku, ty jedna děvko?
Ty stará kurvo!
Prase!
Špíno!
Štětko!
Pierre, prosím přestaň! Miluju tě!
Co chcete?
Chci...
...zpátky své místo a pak zase najednou na týden...
- beze slova zmizet? - Promiňte mi, já...
Tohle místo není pro amatérky. Pro ty jsou ulice.
Prosím, madam.
Máte štěstí, že jsem to já.
Jiný by vás beze slova vyhodil.
Ale já jsem příliš hodná.
Jestli se chcete vrátit, chci, abyste to brala vážně.
Ano.
Mohu s vámi počítat každý den?
Ano, ale jen do pěti.
Pojďme.
Dobrý den, madam. Ráda vás zase vidím.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Podívejme. To je Belle de Jour. Jak je?
- Dobře, díky.
- Proč jsi se nevrátila? - Nemohla jsem.
- Pomůžu ti. - Díky.
Je tak pěkný. Mám na tebe prosbu.
Můžu si ho v neděli půjčit? V pondělí ti ho vrátím.
Nerada říkám ne, ale těžko...
Protože...
To je v pořádku. Najdeš ho v každém obchodě.
Cardina! To určitě!
Kdo jsi?
- Bylo to těžké, vrátit se? - Ne.
Dělám to kvůli snoubenci.
Po té nehodě už nemůže pracovat.
Ví, že sem chodím.
Hrozně ho miluju.
Jistě, mohla bych být servírka...
- Ale kolik bys vydělala? - To je pravda.
Profesor tu bude každou chvíli.
Představím tě. Jsi jeho typ.
- Kdo to je? - Slavný gynekolog.
Mezinárodní kapacita.
Zrovna se vrátil z Kodaně, kde operoval.
To je on.
- Vysvětlete jí to. - Ano, madam.
Potřebujeme světlo.
Je to jednoduché, uvidíš. Kdyby tak všichni byli jako on.
Mám novou dívku.
Bude se vám líbit.
Možná trochu plachá. Ale opravdová aristokratka.
- Opravdu? - Věřte mi.
Dobře, pošlete mi ji.
Co to děláte?
Já...
Neřekly vám? Oblečte se!
Dále.
Markýza mě volala?
Ano.
Markýza není spokojena s mými službami?
Dobře...
Ne. Ne úplně.
Ne.
- Madam Anais? - Ano, tady jsem.
Vy patříte do kuchyně, slečno.
Není dobrá. Pošlete mi Charlottu. Rychle!
Hned.
Pojďte.
- Charlotte? - Ano.
Profesor chce tebe. Rychle.
Minutku, madam. Už jsem hotová.
Pojďte sem. Není to těžké.
Podívejte.
Dívejte se, jak to Charlotte dělá.
A buďte velmi potichu.
Dále!
- Markýza mě volala? - Ano, Victore.
Markýza není spokojena s mými službami?
Victore, pořád děláte nějaké chyby.
Ano, to je pravda. To je pravda, to přiznávám.
Ale markýza je tak laskavá, tak chápavá, tak krásná.
Jaká nestoudnost!
Podívejte!
Jste slepý? Vidíte to? Všude je prach.
Tady, tam i tam!
Rozbil jsem vázu.
Vázu? Příště vám ji rozbiju o hlavu.
Victore, jste propuštěn.
Ne, prosím, markýzo, nechte si mě.
Nechte si mě. Budu dávat pozor. Budu pečlivý. Přísahám.
- Ještě ne. Dejte mi to. - Pardon.
Markýza mě může potrestat, pokud si přeje.
Může mě bít, ale ať mě nepropouští.
Co to děláte? Vy starče.
Nic. Nedělám nic.
Držím se od vás dál.
Neměl bych vám to říkat. Je to tajemství, markýzo.
- Miluji vás. - Cože?
Miluji vás.
Říkám, že vás miluji.
Šlapte po mně. Dupejte mi po obličeji.
Ty špinavý starče. Ty prase. Já tě naučím.
Ale markýzo, já vás miluji.
Víc.
Pojďte. Někdo čeká.
Dívala jste se?
Co tomu říkáte?
Jak může někdo tak hluboko klesnout?
Vy jste možná zvyklá, ale já jsem znechucená.
Ne, děkuji, pane. Myslím, že ne.
A co tahle?
Ta ano?
Co to je?
Kreditní karta. Gejša klub.
To tady ne. Jenom hotově.
Dobře. Běžte.
Nebojte. Nebojte.
- Všechno v pořádku? - Ano, mami.
- Chovala ses dobře? - Ano, mami.
Běž pozdravit tetu a ukaž jí známky.
- Ahoj, Cathy. - Ahoj.
Jak je?
Ukaž mi žákovskou knížku.
A mě nepozdravíš?
Ahoj, Mathilde.
Ahoj.
Chceš jít v neděli na pouť?
Jsi ráda?
Dvojka z dějepisu, ale jednička z francouzštiny.
Madam Anais!
- Madam Anais! - Co?
Teď chce profesor pero.
- O co jde? - Chce pero.
Pero?
Žádné nemám.
- Teď si běž nahoru dělat úkoly. - Ano, mami.
Ten muž mě taky děsil.
Někdy to musí být těžké.
Co vy o tom víte, Pallas?
- Mohu, slečno? - Prosím.
Děkuji.
- Slečno nebo paní? - Slečno.
Skvělé.
Jak se jmenujete?
Belle de Jour.
To je šarmantní.
Mám kočku, která se jmenuje „Temná kráska“.
Chodíte sem často?
Každý den, podle nálady.
Krásný den, že?
Opravdu krásný.
Není nic krásnějšího než podzimní slunce.
Temné slunce.
Temné slunce?
Vypadáte velmi elegantně.
Děkuji.
Máte ráda peníze?
Ano.
Dobře bych vám zaplatil, kdybyste ke mně přišla.
- K vám? - Nevysvětlujte si to špatně.
Jde o náboženský obřad.
Je to velmi dojemné a pro mne velmi významné.
Jsem staromódní.
Smrt mne velmi dojímá.
Pokud přijmete, budu velmi rád.
Jste žena, kterou hledám.
Žiji hodinu cesty od Paříže.
Tady je moje vizitka.
Budu na vás čekat na nádraží.
Tady. Oblečte si toto, prosím.
O čem to celé je?
Nemusíte se ničeho obávat.
Dívky, co tu byly před vámi, by velmi rády přišly znovu.
Ale to vévoda odmítá.
Budete mne následovat?
Tudy.
Přinesl jsem ti lilie.
Tolik jsi je milovala.
Jsi tak krásná.
Máš ještě zářivější pleť.
A jemnější vlasy.
Má milovaná.
Tvoje tvář je tak chladná.
Vzpomínáš, co jsme spolu všechno zažili?
Smáli jsme se a zpívali.
Teď tu ležíš a nic neříkáš.
Prosím, odpusť mi.
Nebyla to moje vina. Tolik jsem tě miloval.
Vaše lordstvo, můžu dovnitř pustit kočky?
Dejte teď pokoj s kočkami!
Jsme sami.
Dveře jsou zavřené.
Teď...
už se tvoje oči nikdy neotevřou.
Tvé tělo je ztuhlé.
Sežerou tě červi.
A pach zvadlých květin...
naplňuje pokoj.
To jste ještě pořád tady? Na co čekáte?
Ale... Prší.
No a?
Vypadněte k čertu odsud! Ven!
Už jsi hotová?
Už jdu!
Chceš, abych s tebou spala?
Přál bych si, abys chtěla častěji.
Budu chtít, Pierre. Dej mi čas.
Cítím se, jako bych na tebe vyvíjel nátlak.
To nemusíš.
Každý den tě chci víc.
Už se nebojím.
Myslím, že ti líp rozumím.
Jsme si teď bližší.
Každým dnem tě miluji víc a víc.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Je tu paní?
- Koho mám oznámit? - Pana Hussona.
Madam, pan Husson by vás rád viděl.
Řekněte, že tu nejsem.
Nashledanou, slečno. Děkuji.
Jste tak krásná, Séverine.
- Mohu vám předat dopis? - S potěšením.
Přijmete ho?
Je tu všude kolem spousta lidí.
Tak je to lepší.
Dohodnuto?
Dohodnuto.
- Tak? - Ano.
Co dělají?
Nic. Blázní. Podívejte se.
Ne, jen mi řekněte.
- Dává jí nějakou obálku. - A teď?
Nějaká semínka konvalinky.
Dobře, chápu.
Herald Tribune!
New York Herald Tribune!
Herald Tribune!
New York Herald Tribune!
- Které poschodí? - Čtvrté, prosím.
Promiňte.
Co to děláte?
Pomoc! Pomoc!
Přestaň blbnout. Jdeme.
Běž. Rychle.
Hippolyte! To je překvapení.
Ahoj, Anais. Můžeme dovnitř?
Jistě.
Tudy.
- To je Hippolyte. - Ten chlápek z jižní Ameriky?
Myslela jsem, že jsme se ho už zbavili.
Jsou dva. Toho druhého neznám.
Kdo je to Hippolyte?
To brzy zjistíš. Nevěř mu.
Když má peníze, rozhodně nešetří.
Když je na dně, chce to zadarmo.
Tak pojďte, děvčata. Všechny tři.
- Co ta malá? - Ano, pane?
Můžeme jí dát pusu?
Myslím, že ne. Ještě je ve škole.
Skvělé.
- Tady jsou. - Dobrý den.
- Dobrý den, pane Hippolyte. - Dobrý, Hippolyte.
- „Buen ganado“. - Co to znamená?
- Jak je? - Dobře, a co vy?
Hodně práce.
Neviděly jsme vás měsíce.
- Chyběl jste nám. - Opravdu?
Kde jste byl?
Cestoval jsem, v New Yorku...
za obchodem.
Dejte chladit tři lahve. Nějaké dobré.
Ty nejlepší!
Z Paříže do nebes.
Když jsem pryč, nejvíc postrádám šampaňské.
A vřelé slečny jako vy.
Někoho jsem přivedl, přítele.
Musíte se o něj dobře postarat.
Jistě, pane Hippolyte.
Až budeme sami, řeknu vám jinou historku.
- Bude se vám líbit. - Šetři dech, zlato.
- Špatně. - Nesmysl...
Slez. Jsi těžká.
No tak.
Přestaň škrabat. Běž pryč.
Pojď sem, ty nová.
Nech ji mně.
Dobře, když chceš. Běž, je stejného věku.
Díky.
Každému jinému bych sťal hlavu.
Ale přátelství je na prvním místě. Nebudeme se prát kvůli jedné čubce.
Řekněte.
- Váš přítel je plachý. - Velmi.
Šampaňské je vychlazené. Pro všechny?
Jak se jmenuješ?
Belle de Jour.
A dál?
Jenom tak.
Ty mi nevěříš?
Chci vědět tvoje jméno.
- Belle de Jour. - Proč? To děláš jen přes den?
Co děláš potom?
Pěkné boty.
Tvoje zuby...
Co se nimi stalo?
Stačila jedna rána.
- Vadí ti to? - Ne.
Tak jdeme na to.
- Kolik je ti? - Dvacet tři.
Stará se o tebe někdo?
Co tím myslíš?
- Jsi volná, nebo ne? - Ne.
Vyděláváš peníze? Obchody jdou?
- Ano, ale... - Nelži.
Punčochy si nech.
Jednou mě jedna holka s nima chtěla uškrtit.
Chudák.
Jestli chceš, udělám to zadarmo.
To je normální.
Hodně holek by bylo rádo na tvém místě.
Řekneš mi své jméno?
Nebo toho moc nenamluvíš?
To mi nevadí. Holky, co moc mluví, jsou nudné.
To není špatné.
Škoda, že máš jen dvě.
Ukaž.
Otoč se.
Co tahle hnědá skrvna?
To je mateřské znaménko.
Sakra! To nesnáším!
Obleč se!
Není dost vychlazené. Jako vždycky.
- Teď čtete v angličtině? - Já? Vůbec ne.
Co je tohle?
Proč se staráš?
„Abberfan inquiry accused...“
Dost.
Tohle vem do pokoje. Hned tam budu.
Tahle je pro Marcela.
Co je zač ten tvůj přítel?
Před rokem mi zachránil život. Miluji ho jako svého syna.
Proto jsem mu nechal tu blondýnku.
- Jak je to s ní? - S kým? S Belle de Jour?
Ano, je po ní poptávka?
Pořád.
Má dobré vychování a...
A co?
- Je to perla. - Perla?
Perla!
Myslela jsem, že chceš odejít.
Jsem rád, že jsem zůstal.
To ti můžu říct.
Líbíš se mi.
Podívej na mou ruku.
Pořád se třese.
Co je tohle?
Jizva.
- Po noži? - Asi.
Co tady děláš?
Neptej se.
Rád bych tě měl až do večera, ale nemůžu.
Taky se mi líbíš, Marceli.
Vrátíš se?
Možná.
Jestli nemáš peníze...
Peníze... ty nejsou problém.
Děsíš mě.
Nevypadáš, že by se ti tu líbilo.
Líbí. Jenom bych raději chtěla do Paříže.
Proč mi neřekneš všechno?
Něco přede mnou skrýváš.
Když mi o svém problému řekneš, možná ti mohu pomoci.
Co ti mám říct?
Že někoho máš.
- Někoho jiného? - Ano.
To snad není možné.
Chtěl jsem jet na dovolenou, abych zjistil, jestli tě něco drží v Paříži.
Měl jsem pravdu. Chceš se vrátit.
Pořád od tebe cítítm... takovou vzdálenost.
Nikdy jsem necítil, že bys mi byla blízká.
Omlouvám se.
Myslím, že je to moje vina.
- Takže si myslíš, že tě nemiluji. - Ano, to si myslím.
Nevím, jak to mám vysvětlit.
Moc tomu nerozumím.
To, co mi dělá starosti,...
má pramálo společného s potěšením,...
je to daleko víc.
Nečekám, že mi uvěříš,...
ale nikdy dřív jsem se necítila tak blízko.
Chceš se vrátit do Paříže?
Říkám ti, že se mi tu líbí.
Můžeme tu zůstat ještě týden, jestli chceš.
Ne, zítra pojedeme zpátky. Stejně se musím vrátit.
Nashledanou.
Něco se děje, Marceli?
Nikdy jsem tě takového neviděl.
Zmlkni.
Chováš se jako idiot. Ne jako chlap.
Jak je?
Čekali jsme vás ve čtvrtek.
- No a? - Příště čekat nebudeme.
- Dnes jsme taky málem nepřišli. - Opravdu?
Máme vás obou plné zuby. Tebe i toho magora.
Nemrhejte časem. Nestojí za to.
Zapomeňte na to.
Hej, pane, jestli chcete diskutovat, běžte ven.
Zmlkni.
Dej mi ty prachy. Vím, že je máš.
A teď vypadněte.
O tom magorovi si ještě popovídáme.
Jak chceš.
Bartendere! Ještě jednu!
- Kam jdeš? - Zavolat si.
Zase?
Úžasné, ty ženy.
Zamiloval se.
Stojí ho to balík.
Ale co můžu dělat? Nic.
Haló, Anais. Tady Marcel.
Něco nového?
Odkdy?
Opravdu?
Hned tam budu.
Potřebuji slovo na 4 písmena.
Druhé je N.
„Enee“ se dvěma E.
Samozřejmě, tohle slovo vždycky pasuje.
Belle, to je on. Čeká.
Ahoj, jak je?
Kdes byla? Proč jsi odjela?
Musela jsem na pár dní odjet.
- Můžu ti to vysvětlit. - Já ti to vysvětlím.
A podepíšu se na tobě.
Nebij mě do obličeje.
Nedotýkej se mě!
Udělej to ještě jednou a už mě nikdy neuvidíš.
Tentokrát máš štěstí.
Chyběla jsi mi.
Čekal jsem jako idiot.
Chci tě vídat častěji. I v noci.
Jsem tu každý den. To není dost?
- Ne. - Víš, že nejsem volná.
To je mi jedno.
Nerozumím tomu.
Myslel jsem, že se ti líbím.
Moc.
Ale to nestačí.
Miluješ ho?
Tak proč jsi tady?
Nevím.
Je to něco jiného.
Mám hlad jako vlk. Kde se najíme?
Nemám ponětí. Něco najdeme po cestě.
Nebudu pryč dlouho. Do tří se vrátím.
Změnila ses. Nepoznávám tě.
- Jsem rád, že se směješ. - Cítím se o moc lépe.
Nikdy jsem tě takhle neviděl. Kdybys tak...
Co?
...měla pro mě jednou velkou novinu.
Co tím myslíš?
Vždyť víš, co moc chci. Dítě.
Na co se díváš?
Na vozík.
Nějak mi padnul do oka, nevím proč. Je to hloupost.
- Je to jenom vozík. - Máš pravdu.
Je to tak dlouho. Nepoznala jsem vás.
Myslela jsem, že jste na nás zapomněl. Už je to nějaký čas.
Ale nezměnil jste se.
První dveře vpravo.
Pojďte děvčata. Přivítejte našeho starého přítele.
No tak, pojďte. Trochu víc povzbudivě.
Ano, jste krásné.
- Vy mi lichotíte. - Ne, pane, pamatuji si vás dobře.
Někdy se mi o vás i zdá.
To se mi líbí.
- To ne, pane. - Prosím, bude mi potěšením.
Děkuji.
- Dobrý den. Posaďte se. - Děkujeme.
Tohle je Mathilde, Charlotte a Belle de Jour.
Belle de Jour...
to je originální.
Dáte si něco k pití?
Později, později.
Nic se nezměnilo, Anais.
Stále to stejné vřelé uvítání...
a ty samé závěsy.
Co se stalo s tím krotitelem lvů?
Nevím. Už jsem o něm neslyšela.
Topení je zapnuto?
- Nezměnil jste se. - Podívejte. Ta samá židle.
Vzpomínám si.
Sněžilo. A ten samý parfém...
Pokaždé jasmín.
Doufám, že pro nás máte chvilku času.
Celý život. Mám pořád volno.
Dobře...
chtěl bych být sám s Belle de Jour.
Ne, já nechci.
Kde je vaše vychování? Zůstanete.
Je moc milá.
Jenom někdy trochu nervózní.
Jste spokojen?
To není náhoda, věděl jste, že jsem tady.
Mýlíte se.
Je to vaše vina. Vy jste mi dal tuhle adresu.
- Zase se mýlíte. - Nepřibližujte se, nebo budu křičet.
Budu křičet o pomoc, skočím z okna.
To je vaše postel?
Dělá se mi z vás špatně, už jsem vám to řekla.
Ano, to je moje postel! Co ještě chcete vědět?!
Máte ráda, když vás někdo ponižuje. Já ne.
Neříkejte to Pierrovi.
Pierre? Obdivuji ho teď ještě víc.
Prosím, neříkejte mu to.
Proč to nedokážete pochopit?
Jsem ztracená.
Nemůžu si pomoci. Nemůžu tomu odolat.
Vím, že za to draze zaplatím.
Nemůžu bez toho žít.
Dělejte si se mnou, co chcete.
Teď ne.
Obdivoval jsem vaši ctnost.
Byla jste manželka takového skauta. To se teď změnilo.
Mám své zásady, na rozdíl od vás.
Ale Pierrovi to neřeknu.
Mám přátele, kteří by vás rádi viděli.
Mohu je sem poslat.
Byl by to dobrý obchod.
Omlouvám se, nemám na to náladu.
Možná příště.
Kdoví.
Nenechte mě ztrácet čas.
To není pro vás.
Dejte za mě Pierrovi nějakou čokoládu.
Nashledanou.
Připraveni? Teď!
Připravte se!
Pal!
- Už odešel? - Ano.
Mohu s vámi mluvit?
Běž.
- Musím jít. - Kdy?
Teď.
- Vrátíte se? - Nemyslím.
Proč?
Až tak?
- Nejste tu spokojena? - Jsem, ale...
Chápu.
Marcel.
Byl tu. Vzteklý.
Málem rozkopl dveře.
Zašlo to moc daleko.
Říká, že jste jen jeho.
Dnem i nocí.
Ano.
S muži je to pořád jedna a tatáž historie.
Měla byste jít, máte pravdu.
Než to bude ještě horší.
Ale bude mi to líto.
Ženy jako vy...
Šlo nám to dobře.
To je pravda.
Zůstaňme v kontaktu. Zavolejte mi čas od času.
Potěšilo by mě to.
- Dejte mi svou adresu... - Ne.
Dobře, jak chcete.
Madam, nějaký pán vás chce vidět.
- Mě? - Ano, madam.
Kdo je to? Znáte ho?
Ne. Ale říká, že je to naléhavé.
Dobrý den.
- Přinesl jste ten katalog? - Ano, madam.
Posaďte se. Děkuji, Maria.
Ten nápad s tím katalogem není špatný.
Líbí se mi to tu.
Co tu děláš? Zbláznil ses? Jdi pryč!
Když už u Anais nejsi,...
myslel jsem, že bych tě měl navštívit...
a zjistit, jak se ti vede.
- Jak jsi mě našel? - To byla hračka.
To je tvůj manžel?
Pěkný. Sympaťák.
Lepší než já, to je jasné.
- Půjdeš? - Neboj se.
Nebudu dělat scény.
Chci jen vědět, proč jsi odešla. To je všechno.
- Posloucháš mě? - Mlč!
Služka nás uslyší.
Pojď. Za chvíli se vrátí.
Sotva jsem přišel a ty už mě vyhazuješ?
- Co chceš? - Zase tě vidět.
To není možné. Už se tam nevrátím.
Dávám ti tři dny.
Najdi si nějakou výmluvu, je mi jedno, jakou.
Setkáme se za tři dny v hotelu Dubois.
Rue Fromentin.
- Zůstaneš se mnou celou noc. - To není možné.
Výborně.
Počkám si na něj.
- Mám mu toho hodně co říct. - To se neodvážíš.
Ale ano. Možná pak budeš ochotnější.
Tak dobře.
Stejně jsem mu všechno řekla.
Opravdu?
Dřív nebo později by na to někdo přišel.
Viděl mě jeden přítel.
Výborně. Tak na něj počkáme.
Ať se dozví celou pravdu.
Bude to zábava.
Prosím, běž. Vrátí se.
Neboj se.
Už jdu.
Nevěřím ti, ale rozumím.
Tohle je ta překážka.
Ještě se uvidíme, Séverine.
- Viděl jsi ji? - Ano. Nech mi auto.
- Na co? - Potřebuju ho.
Nech mi auto a vypadni.
Co budeš dělat?
Vypadni, řekl jsem.
Kam myslíš, že jedeš?
Je něco nového?
Vrah je mrtev. Policie nemá žádné stopy.
Buď udělal chybu, nebo se zbláznil.
- Identifikovali ho? - Ano, nic dobrého.
- Měl už leccos za sebou. - To je zvláštní.
- A Sérizy, jak je mu? - Ještě je moc brzy.
Jeho žena je v čekárně.
Jak je mu?
Ještě nevíme, ale bude žít. Uklidněte se.
- Mohu ho vidět? - Ne, je pořád ještě v komatu.
Možná zítra.
Měla byste jít domů a trochu si odpočinout.
Budeme vás informovat každou hodinu. Slibuji.
Děkuji.
Nebojte se.
Pojď, vezmu tě domů. Pojď.
Maria šla pro noviny.
Přečtu ti nové zprávy.
Maria je hodná. Má tě moc ráda.
Každý se po tobě ptá.
Už se to lepší.
Doktoři jsou optimističtí.
Děláš velké pokroky. Zvlášť ty oči.
To je zvláštní, od té tvé nehody...
nemám sny.
Je čas vzít si léky.
Pan Husson, madam. Chce vidět vašeho manžela.
Už jdu.
Dobrý den, Séverine.
Omlouvám se, že vás obtěžuji.
Chcete vidět Pierra?
Ano, na chvilku.
Ještě nemluví.
Já vím. Je mi líto, že jsem nemohl přijít dříve.
Moc Pierra obdivuji, ale byl jsem mimo město.
Pěkné šaty.
Nazval bych je „předčasně vyspělá školačka“.
Co chcete Pierrovi?
Říct mu o vás všechno.
Co?
Uklidněte se.
Teď, když je paralyzován, cítí se jako břemeno.
Stydí se za nesnáze, které způsobuje své „čisté“ ženě.
Tak jsem se rozhodl, že mu všechno řeknu.
Raní ho to, ale udělám pro něj tu laskavost.
Nemůžete říct, že jsem krutý.
Zaveďte mne k němu, prosím.
Je tam.
Chtěla byste být svědkem naší konverzace?
Dobrý den, Pierre.
Pierre.
Na co myslíš, Séverine?
Na tebe, Pierre.
Mám žízeň.
- Chceš trochu ledu? - Ne, neobtěžuj se.
Myslím, že bych si mohl vzít pár dní dovolené.
- Pojedeme do hor? - Jestli chceš.
Slyšíš to?
Czech subtitles: Sona (wewerka81@quick.cz)